Det har funnits många lögnare genom tiderna -
Copernicus, Goebbels,
sankte Ralph den lögnaktige.
Men ingen har varit lika vämjelig som Tudor-kungen Henrik VII.
Han ändrade fakta och framställde sin föregångare, Rickard III,
som en vanställd galning som mördade sina brorsbarn i Towern.
Men i verkligheten var Rickard en god och omtänksam man,
som gladdes åt sina myndlingar.
I synnerhet Rickard, hertigen av York,
som växte upp och blev en stor, stark pojke.
Henrik påstod sig ha vunnit slaget vid Bosworth Field,
och dödat Rickard III.
Återigen var sanningen en annan.
Det var Rickard, hertigen av York, som blev kung efter Bosworth Field
och härskade i 13 ärofyllda år.
Vem som egentligen dödade Rickard III
och hur Henrik Tudor lyckades komma undan,
avslöjas här, i den första delen av en hittills okänd historia,
historien om Svarte Orm.
FÖRUTSÄGELSEN
KVÄLLEN FÖRE SLAGET VID BOSWORTH FIELD, 21 AUGUSTI 1485.
Tystnad! Tystnad för konungen!
Vår ljuva förnöjsamhets sommar
har förvandlats till dyster vinter av Tudor-narrarna.
Trots att jag inte passar för våldsam strid...
...är oformligt skapt och saknar verklig storhet...
...tvingas jag till strid för vårt ljuva Englands frihet.
Jag ber Gud om vår välgång,
samt att våra fiender hamnar i helvetet.
Hurra!
Instämmer! Hurra!
Vem är det där?
Jag vet inte, min herre, jag ska fråga min son.
Harry, vem är det där?
- Er andra son, min herre. - Det är min andra son.
Kommer han att slåss med oss i gryningen?
- Vad heter han? - Edmund.
Edna! Slåss du med oss i gryningen?
Herregud, nej. Jag tänkte slåss med fienden.
Han hamnar väl inte i min närhet?
Nej, han hamnar bland slöddret.
- Jaha, pil-foder. - Just det.
Vilket litet kräk.
Percy, ser du hur kungen väljer ut mig för en särskild hälsning?
- Nej, min herre. - Jag såg det, min herre.
Och vad heter du, lille man?
Baldrick, min herre.
Då ska jag kalla dig för... Baldrick.
Och jag ska kalla er "min herre", min herre.
Du har en skön stil, unge man.
Skulle du vilja vara min väpnare i striden i morgon?
Det kommer att bli en stor dag för oss adliga.
Inte om vi förlorar. Om vi förlorar blir vi hackade i bitar.
Mina armar hamnar i Essex, min torso i Norfolk,
och mina genitalier i ett träd någonstans i Rutland.
Med er vid rodret, min herre, kan vi inte förlora.
Vi kan om vi vill.
Men det ska vi inte, Percy. Jag ska bevisa att jag är en man.
Men ni är en man.
Och hur ska det bevisas, Percy?
Vi kan titta upp i trädet i Rutland.
Det skall bevisas med att mina fiender
rusar till klosetten i skräck.
- Hurra! - Hurra.
En skål! Må de som skall ikläda rustning i morgon
komma ihåg att lätta på trycket innan de ikläder rustningen.
Jag kan redan höra ljudet av strid i mina öron.
Ännu en gång till strids, kära vänner, ännu en gång.
Förvisa deras mest intima delar till ett träd i Rutland.
Låt "Blod, blod, blod" vara ert motto.
Skär av deras halsar!
Jag är rädd att det kommer att behöva innebära
en viss mängd... våld.
Men vi vet ju i alla fall att det är för en god gärning, eller hur?
Och herrarna i London som ännu ligger i sina sängar
skall förbanna ödet för att de inte var här,
samt anse sig själva ynkliga,
medan det talas om dem som kämpade med oss
på sankte Ralph den lögnaktiges dag.
Edmund?
- Edmund! - Mamma, vad vill du?
Ville du gå till slaget i dag?
Klockan är elva!
- Min herre? - Vad är det?
- Var är den här striden någonstans? - Något som heter Bosworth Field.
Fördömt!
Min första anständiga strid sedan puberteten.
- Här är det, min herre. - Framåt, Baldrick, mot äran!
Ja...
Jag är inte så säker på att vi behövs, Baldrick.
Det tycks gå alldeles utmärkt, eller hur?
Alla kämpar,
och roar sig uppenbarligen grundligt.
Men där är det några som inte alls kämpar, de bara ligger ner.
De är döda, min herre.
Fördömt, jag visste att jag hade glömt något.
Ursäktar du mig, Baldrick?
Ers majestät, ni har förlorat er springare. Tag min.
Nej, jag har vunnit striden och räddat kungariket.
Jag ska nog kunna hitta en häst.
Det är sant, ädle herre. Vi ses i slottet.
Så får det bli.
En häst!
En häst.
Mitt kungarike för en häst.
Lilla gubben.
Hörru! Det där är min häst!
Så där. Nu har du lärt dig en läxa.
Det där kommer du inte att göra om, eller hur?
Herregud, det är farbror Rickard.
Vad har hänt, min herre?
Kära nån, Rickard III.
Vad tänker ni göra?
Fort.
Håll fast det där.
Min herre! Hyddan där.
Vänta lite. Vänta lite.
Bra gjort.
Var är huvudet någonstans?
- Jag trodde ni hade det. - Jag kan inte bära allting.
Percy, din enfaldige horunge, var har du varit?
Jag har just bevisat att jag är en man. Se vad jag har hittat.
Tack, gode Gud. Lägg ner det där och låt oss dra härifrån.
- Jag hittade det, det är mitt. - Vad då, ditt?
Jag behöver det för att bevisa att jag har dödat en adelsman.
Och exakt vilken adelsman?
Det är faktiskt kungen.
- Förlorat! Allt är förlorat. - Vad nu?
Fly! Fly!
- Fort, vi måste härifrån. - Tag med er mig.
Rör mig inte!
Om ni lämnar mig, dör jag.
Om du inte lämnar mig ifred, dödar jag dig.
- Kom, Baldrick! - Jag ger er pengar.
10.000 guldmynt!
- Mamma! - Käre Edmund, hur gick det?
Om några sekunder kommer Henrik Tudor att stå vid vår port.
Men jag är inte färdig. Jag har inte badat än.
Mamma, Henrik är vår fiende.
Hans män kommer att våldta dig och alla andra kvinnor i slottet.
Jaha. Då struntar jag i att byta om.
Min herre!
- Vad vill du? - Lyssna!
Herregud. De är redan här. Spring för livet!
- Spring mot bergen! - De kommer från bergen.
Förlåt, spring bort ifrån bergen! Spring bort ifrån bergen!
Om ni ser bergen, spring åt andra hållet.
Men de bär på kung Rickards fana.
- Omöjligt. Han är ju död. - Kung Rickard - död?
Ja... hur vet jag inte.
Kära nån. Det kommer verkligen att röra om i tulpanrabatten.
Fanorna är bara ett listigt spratt för att vilseleda oss.
Min herre, det är inget listigt spratt.
Nej, för att vi har genomskådat det. Men de tyckte tydligen det...
Jag tror inte att de har hittat på det.
Tror du att de lånade det av någon?
Jag tror inte att det är något spratt.
Så att låna någon annans fana är alltså inget spratt?
Det är bara er far.
- Vem har låst den fördömda dörren? - Rickard, det är du!
Vem hade du väntat dig?
Jag trodde att det var Henrik Tulpan.
Henry Tulpan? Är du alldeles förryckt?
- Ni vann alltså? - Ja, självklart. Vi vann.
Vi vann! Seger!
Nu antar jag att du vill våldföra dig på mig.
Ja, ja, om en stund.
Den kvinnan är omättlig.
Ett trefaldigt leve för gode kung Rickard. Hipp, hipp...
Hurra!
- Hipp, hipp... - Hurra!
Hurra!
Nu behöver vi bara kung Rickard här för att dagen skall bli fullkomlig.
Ja. Vad synd att han är död.
Vafalls! Vem har sagt det?
Edmund.
Är detta sant?
Jag vet inte riktigt. Jag var inte i närheten när det hände.
Jag hörde ett rykte bara...
Alltså, jag vet inte ens var han blev dödad.
Jag var i andra ändan av fältet,
inte alls i närheten av hyddan... Inte för att där fanns nån hydda.
Det var floden. Men det kan inte jag veta, för jag var ju inte där.
Tydligen högg någon dåre av honom huvudet...
eller dödade honom på annat vis.
Eller slet av ett öra. Ja, jag tror faktiskt att han bara blev sårad.
Eller var det någon annan?
Han blev inte ens sårad. Hur så, har någon sagt att han är död?
- Ja! - Va?
Det är sant, min herre. Jag snubblade över hans kropp.
Förlåt mig, du blödande stoft!
Det räcker.
Tack, Harry.
Tack, Harry!
Ja, och vi vet alla vem som utförde detta usla dåd, inte sant?
Ja - Henrik Tudor!
Och han rör sig ännu fritt.
Harry, bed om tystnad!
Tystnad...
...för konungen!
Länge leve kung Rickard IV!
Denna dag har, så att säga, blivit till en riktig gryta,
i vilken segerns sötma har blandats ihop
med den bittra rovan av gode Rickards dråp
och det usla rötägget av hans mördares flykt.
Men vi måste svälja även den gula, dallrande massan som Herren giver.
I livet tilldelas varje man vad han förtjänar.
Nåväl, kom. Låt oss gå och dräpa några fångar. Hipp, hipp...
Hurra!
Vi är i säkerhet och jag är en av rikets prinsar.
Hipp, hipp...
- Hurra! - Hurra.
- Kan ni föreställa er makten? - Den är vår, bara vår!
- Va? - Er, bara er!
Edmund, där är du.
Det är tidigt än, men jag vill gärna reda ut stridens medelvärden.
Vem dödade du i dag?
Ingen.
Ingen! Kära nån, jag får lov att anteckna en anka.
Jag är rädd att det gör det omöjligt för dig
- att upptas i hederslegionen. - Jag förstår. Förlåt.
Jag trodde du undrade om jag dödat kung Rickard.
Va?
Hur... löd frågan?
Vem har du dödat i dag?
Jaha, jag förstår. Ja... Låt se.
- Bönor. - Vad?
Bördor... Böder. B... Bönd...
Bönder! Mängder av bönder.
Men de räknas väl inte riktigt?
Bara om det blir oavgjort. Så, hur många dödade du?
- Fyra... - Fyra.
...handra.
Fyrahandra... hand.
Fyrahandra... handfemtio.
Fyrahundrafemtio! Det är tre gånger så många som jag.
- Jag hade lite tur. - Adelsmän?
Ja, adelsmän... Låt mig tänka. Jag tror... Lord Coverdale.
Som stred på vår sida, tror jag visst.
Jag tror att Lord Coverdale såg mig dräpa...
- Warwick. - Warwick den vilde från Leicester?
Han var vild. Det krävdes mycket för att få slut på honom.
Ja, jag dödade honom själv vid ett tillfälle. Någon annan?
Ja, låt mig tänka.
Jag försöker para ihop namn med ansikten.
Nåja, här är en lista över adelsmän som ännu inte är svarade för.
- Roger de Runcey. - Just det, han är en av mina.
- Lord Thomas av Devon. - Just det, ryggsnitt.
- Lord Yeovil. - Ja, skrevträff.
Detta är fantastiskt, Edmund! Och biskopen av Bath och Wells...
...kommer aldrig att gå igen.
...kommer att hålla tacksägelse-gudstjänsten.
Jaså, Bath... och Wells!
Lord Percy. Edmund säger att du kom sent till slagfältet,
så det är väl knappast någon idé att fråga om ditt resultat?
Äntligen kan jag slappna av.
Vem i helvete är detta?
Just det, kommer du ihåg den där döende mannen vi mötte i hyddan?
Han som jag särskilt bad er om att inte ta med hit till slottet?
- Just det, han. - Vad gör han då i min säng?
Han påstår sig vara en förmögen man.
Jag tänkte att om vi vårdar honom, så kommer han att belöna oss.
Nej, vänta! Jag har en idé.
Om han är förmögen och vi sköter om honom tills han blir frisk,
så kommer han att belöna oss.
Storslaget, min herre. Bra uttänkt.
Tack, Baldrick.
Vad hade ni annars väntat er?
Vem har, trots allt, landets kvickaste hjärna?
Prins Edmund, hertigen av Edinburgh.
Vem är landets djärvaste ryttare?
- Prins Edmund... ...hertigen av Edinburgh.
Vem är landets tappraste krigare?
Säg inget. Den där greven från Norfolk.
Prins...
...Edmund, hertigen av Edinburgh. - Alldeles riktigt.
Eller, som jag från och med nu ska kallas -
Svarta Grönsaken.
Min herre, skulle inte något i stil med Svarte Orm låta bättre?
Nej, vänta.
Jag tror jag har en bättre idé.
Vad tror ni om... Svarte Orm?
Den där!
Det paret!
Den där!
- Väldigt fyndigt, min herre. - Tack, Baldrick.
- Väldigt, väldigt fyndigt. - Tack, Percy.
Ni är sannerligen fyndigare än er far.
Och ni är huvudet högre än Rickard III.
Skulle det vara fyndigt?
Nej, min herre.
Det var ett exempel på den sortens lustighet
som ni själv aldrig skulle nedlåta er till.
- Ge er av! - Ja, min herre.
- Så du är fortfarande här? - Ja.
Har inte jag sett dig någonstans förut?
Jag vet inte. Jag tycker att jag har sett dig också.
Jag är prins Edmund, Rickard IV: s son.
- Vem är du? - Jag är oviktig.
Du är alltså inte förmögen?
Jo, jag är otroligt förmögen.
Jag är en förmögen...
...men blygsam person som önskar förbli anonym.
Det är bäst för dig om du är rik.
Skaffa fram pengarna, bli frisk och försvinn från min säng.
Ja, väldigt tilldragande.
Och hej på dig.
Hej. Kära nån.
Jag hade inte väntat mig att få se er... så här.
- Sittandes, menar du? - Ja, just det. Sittandes.
Kära nån, se där, ni sitter ner.
Herregud, jag har inte sett er sittandes sedan...
I går?
Var det bara i går? Kära nån.
Hur gick striden för er?
Fint. Någon högg av mitt huvud,
men annars gick allt som smort. Hur är det med dig, Edna?
- Edmund. - Din far sa Edna.
Nej...
Nå, Edna, ditt vedervärdiga lilla kryp, hur mår du?
Så vänligt av er att fråga, ers majestät.
Jag mår utmärkt.
Det är trevligt att se er, eftersom, ärligt talat...
- Ja? - Ja, ärligt talat...
Jösses, vad frisk ni ser ut.
Ärligt talat, vad då? Fram med det, din vämjeliga, lilla usla reptil.
Nåväl, ärligt talat trodde alla att ni var död.
Nåväl, ärligt talat så är jag det.
Varsågod och kom in.
- Nej, kom inte in! - Varför inte?
- Är någon därinne med dig? - Öh... Inte riktigt.
- Är det en kvinna? - Nej.
Är det en man?
Ja, det är det.
Du tvekade, Edmund.
Det är väl inte ett får?
- Det är det verkligen inte. - Men släpp då in mig.
Farväl, Edna. Du kommer att få se mer av mig senare.
Har...
Har ni något färdmedel?
Ni kanske vill låna min häst igen?
Jag menar... inte för att ni har lånat den förut.
Jag kommer.
Mår du bra, Edmund? Du ser ut som om du just har sett ett spöke.
Skynda på, hur som helst. Du förväntas komma på banketten.
Du, mamma...
Du kommer väl inte att berätta för någon att jag försov mig i morse?
Skulle jag? Berättar jag för folk att Harry är rädd för skedar?
Eller att din far har väldigt små könsdelar?
Mamma!
Men, Edmund.
Det är lögnerna som sårar mig så.
Vi sprättar upp den här.
Ledsen att jag är sen.
Vänta! Vågar du sätta dig där, pojk?
Ska du verkligen kränka kung Rickards vålnad?
Nej.
Nej, förlåt mig.
Just det, hitta din egen stol, din stinkande lilla hundpitt.
Hur många fångar har du, Harry?
Jag är inte Harry, jag är Rickard.
- Skicka en ställning till mitt rum. - Vill ni ha dem hängandes?
- Hallå? - Jag vill öva min backhand!
Efter att ha massakrerat Lord Stanley som ni gjorde!
Hallå!
- Om ändå farbror Dickie vore här. - Kalla mig inte Dickie, gullet.
I kväll, ärade vänner,
har vi samlats för att fira en stor seger,
och för att sörja en stor förlust.
En skål för vår triumf!
Vår triumf!
Jag uttalar en kunglig förbannelse
över den man som dräpte Rickard, vår ädle kung!
Det var han!
- Gode Gud! - Var tyst därborta!
- Vem det än var... - Det var Edna!
...var han än är... - Han är där!
...så kommer han att straffas! - Gör det då, ditt fån, han är här!
- Det var inte jag. - Vem sa det?
Dåren som mördade mig.
- Det var inte jag. - Nåväl, vem var det, då?
- Det var Edmund som avbröt er. - Häng honom!
Jag kräver tystnad!
Ytterligare en skål - för den döde kung Rickard.
Gode Gud.
- Mina herrar. - Kung Rickard!
Tack så väldigt mycket för ingenting. Tack.
Det var sista gången ni fick se mig.
Inte för att ni sett så särskilt mycket av mig.
Medan vi har tystnad skall vi fortgå med skändnings-ceremonin.
Skaffa fram ett porträtt av hycklaren, Henrik Tudor.
Åh, herregud!
- God kväll. - Var är Henrik Tudor?
Var är han? Var är han!
Tack så mycket.
Var hälsad!
- Var hälsad! - Var hälsad!
- Härskare över folk. - Kvinnors bortförare.
- Kungamördare. - Försvinn, otäcka kärringar.
- Var ej förvånad. - Var ej fylld av skräck.
Var icke förlamad av rädsla.
Varför har ni lurat hit mig, era avskyvärda skökor?
Vi bär på goda nyheter.
Vilka nyheter kan sådana motbjudande budbärare förmedla?
I dag har varit en otursdag.
- Men en dag... - Åh, ljuva dag!
- En dag... - Åh, lyckliga dag!
Ja?
...skall ni bli kung!
Är det sant?
Ja.
Ers majestät.
Ja, det är verkligen goda nyheter.
Må Gud vara med er, era snedtandade asätare.
Historien - här har ni mig!
Ljudet av hovslag i gläntan
Gott folk, lås in er son och er dotter
Akta er för det dödliga svärdet
Om ni inte vill bli kortare
Svarte Orm
Han rider en kolsvart springare
Svarte Orm, Svarte Orm
Han är synnerligen ond
Svarta, hans handskar av finaste mullvad
Svart, hans blygdkapsel av metall
Hans häst är svartare än en sork
Hans gryta är svartare än hans kittel
Svarte Orm, Svarte Orm
Med så mången listig plan
Svarte Orm, Svarte Orm
Du vämjeliga lilla man
Han var inte som jag hade väntat mig.
Jag tyckte att han var ohövlig.
Jag trodde att Henrik Tudor skulle vara stiligare.
Ja, inte så judisk.
Mer som han som red förbi förut.
- Vi har gjort det igen! - Era korkade häxor.